![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhlDsGeLFoivtRgYBG8SfUXDwfPGJHuwlH4DUuYIxIHHmxfIhm5ROFxW1j_xHSADQz0O15GPYjlVFWT9XI-E78X-IJYBSYPblYhiiC83wHSm3nEHhoVl2l5cE7C52xzx0msM1unWlSOY-8/s320/ulic.jpg)
Ulickaját nagyon szeretem, népszerűségét sem érdemes vitatni, de el sem tudtam képzelni, miféle gyermekkönyvet ad ki a kezéből. De semmi gond nincs vele. Magyarországon két éve jelent meg első mesés kötete, a Történetek állatokról és emberekről, úgyhogy a rajongók nem eveztek ismeretlen vizeken, ráadásul a kiadó neve is garancia a minőségre.
Nem túl vidámak a történetek, de el tudom képzelni, ahogy a zord orosz télben a bábuskák mesélik a kályha mellett a gyerekeknek, ami persze nem csak nekik szól, hanem a felnőtteknek is, akik képesek várni a csodákra.
Mindenképpen szót érdemel az illusztráció, ami Lakatos Istvánnak, a Dobozváros szerzőjének tudható be. Bár nekem picit nyomasztóak szoktak lenni a rajzai, szépségüket akkor is el kell ismerni, és jelen esetben én nagyon jó párosításnak tartottam a két szerzőt, nagy összhangban volt a 6 kis történet a rajzokkal.
4,5/5
Magvető Könyvkiadó, Budapest, 2012
Fordította: Kisbali Anna
Illusztrálta: Lakatos István
54 oldal
Ezt én annyira szerettem volna úgy, de lekéstem, majd lesz másként egyszer! :)
Miről késtél le?
Más kérte el :) (tudom, hogy nem te)
Ja! :-( Pedig meg akartalak nyugtatni, mert ez nem olyan...